Du upphör aldrig att förvåna mig, Peter.
Du överlistade den onda drottningen på en dag. Imponerande.
Hon älskar pojken. Det gör henne svag.
Här ska jag göra förtrollningen. Har du ingredienserna?
Kommer alla att dö när det är gjort?
Värre. De blir slavar i vårt nya land och vet inte vilka de var.
Döden är slutgiltig, Felix. Deras lidande kommer att vara för evigt.
En ny förbannelse.
- Gold, är förbannelsen som den förra? - Den skapades för drottningens mål.
Den här är enligt Pans vilja. Räkna med nåt helvetiskt.
Förbannelsen kan inte stoppas. Vi kan inte göra något.
- Man kan stoppa den... - Va?
...med skriftrullen. Den kan bara vändas av den som använde den.
Det är du, Regina.
Det hon gjorde är rena barnleken jämfört med det jag planerar.
Jag visste att du skulle vinna.
Peter Pan misslyckas aldrig.
- Vad behöver jag göra? - Förstöra skriftrullen.
Både din och hans förbannelse tar slut, men priset blir högt.
- Vad föreslår du? - Ta hit honom med en trollformel...
...som gör att både Pan och Henry återvänder till sina egna kroppar.
- Saknas något? - Ja.
- Vad? - Hjärtat i det jag älskar mest.
- Din son Rumpelstiltskins hjärta? - Nej, jag älskade aldrig Rumpel.
- Vems hjärta behöver vi? - Kärlek kan betyda många saker.
Det är inte bara romantik eller familj.
Det kan även komma från lojalitet och vänskap.
Det är bara en person som alltid har trott på Pan.
- Det är jag. - Var inte rädd.
- Var smickrad. - Nej!
Om jag är tillbaka i min egen kropp kan jag ge er skriftrullen.
Inte ens du är mäktig nog för en sån trollformel.
- Jo, med rätt verktyg. - Den svarta fens trollspö.
En av de starkaste feerna nånsin. Hon är väl bevandrad i svart magi.
Den blå fen bannlyste henne och tog hennes trollspö.
Abbedissan hade nog gömt det i sitt hus.
- Vad väntar vi på? Mot klostret. - Får jag följa med?
Okej. Vi andra går till min butik och förbereder Henry för trollformeln.
Det var en gång...
Tänk om vi misslyckas? Den magiska garderoben är en chansning.
- Vad gör vi om det misslyckas? - Formeln tar oss till ett nytt land.
Vi förlorar minnet och blir slavar för hennes mörkaste önskemål.
Vi måste tro på att ditt barn hittar ett sätt att rädda oss.
Vad gör vi om hon inte vet att hon kan rädda oss?
En dag, när tiden är kommen, kommer vår historia att visa sig.
- Du måste lita på mig. - "Vår historia." Vad betyder det?
Jag vet inte, men det kommer att ske.
Hur kan du vara så säker?
Jag har det du behöver mer än någonsin nu: Hopp.
Lycka till, Snö. Ha förtröstan.
Det är lätt att säga när man har magiska vingar.
Vad kan vi göra förutom att välja att tro på henne?
Det här skulle bli hennes. Vi hade såna planer.
Lyssna på Blå och hoppas på att vi kan vinna.
Förbannelsen har förstört vår familjs drömmar.
- Vi vet inte vad framtiden ger. - Hur vet du då att den blir bra?
Det okända är inte alltid dåligt. Livet är fullt av oväntade saker.
Den här förbannelsen är bara en händelse i livet.
Det enda jag vill är att vi kan uppfostra vårt barn tillsammans.
Det var vårt lyckliga slut.
Framtiden vi tänkte oss är borta, men vi kan hitta en ny framtid.
En oväntad framtid.
Jag väljer hopp.
Jag kan tro.
Den här mobilen hängde över din säng. Den skulle ha hängt över din säng.
Jag gillar enhörningarna.
Att lämna bort dig är det svåraste jag har gjort.
När jag ser på dig undrar jag vad som kunde ha hänt.
- För mig är det likadant med Henry. - Du gav honom...
...den bästa chansen han kunde få.
Ja, men saker hade varit annorlunda om jag hade behållit honom.
Vi hade haft ett normalt liv ihop...
...i Boston eller någon annanstans.
Men jag antar att det inte var meningen.
- Går det bra? - Ja.
Men jag är redo att bli mig själv igen.
Det är inte länge kvar nu, Henry.
När vi får trollspöet blir allt som det ska vara.
Förlåt att vi stör, men vi behöver er hjälp.
- Med vad? - Vi behöver den svarta fens trollspö.
- Nej, det går inte. - Det är hemskt.
Men alternativet är värre. Var är det?
- Vad fasen var det? - Det är Pans skugga.
- Vad vill den ha? - Trollspöet. Spring!
- Stick härifrån. - Göm er där.
Landet Ingenstans
Mr Smee, snabba på. Det vore bra för vår resa och er fysik.
Förlåt, kapten.
Det är bara att det här stället känns obehagligt.
Borde vi inte gå till skeppet?
Inte förrän jag hittar bort från den här ön. Vi har varit här för länge.
Nu när jag vet att en dolk kan döda Den onde måste vi till vårt land.
Min målmedvetenhet är förnyad.
Kan den inte vara det på skeppet där det är säkert?
Smee?
Är du inte för gammal för att vara en vild pojke?
Jag är inte med i Pans följe, och jag är absolut inte en pojke.
- Vem är du? Varför är du här? - Jag är kapten på Jolly Roger.
Jag letar efter magi som kan hjälpa mig att åka hem till mitt land.
Du råkar inte ha någon magi?
- Den tog precis slut. - Det tror jag inte på.
Om jag inte visste bättre skulle jag säga att du var en fe.
- Du är väl pirat. - Skyldig.
- Säg mig, fe, kan du hjälpa mig? - Hjälpa dig?
Är du inte rädd att jag ska skära halsen av dig?
Feer gör inte så.
Du borde hjälpa mig att hitta mitt lyckliga slut eller nåt sånt.
Jag var en fe för länge sen.
Men sen togs mina vingar ifrån mig.
Vad gäller ditt lyckliga slut, så får du sköta det själv.
- Passa dig! - Det är inget vapen...
...i den traditionella betydelsen.
Rom?
Vad är det som är så viktigt hemma?
Den onde dödade kvinnan som jag älskade.
Jag ska se till att han får lida för det.
Så att döda honom är ditt lyckliga slut, även om du dör på kuppen.
Jag skulle riskera livet för två saker: Kärlek och hämnd.
Jag har förlorat det första.
Om jag dör av min hämnd så har jag blivit tillfredställd.
Ska vi tända ljuset? Fångade du den så i Landet Ingenstans?
Ja, men den här gången gör vi det ordentligt.
- Jag avleder den. - Vill du verkligen det?
Ja, om det är det enda vi kan göra för att vi inte ska förintas.
Riskerar du inte bara livet för kärlek eller hämnd?
Och en sak till: Mig själv.
Hallå!
Om du inte har...
- Kan du fånga den? - Nej, vi måste närmare.
Jag kan inte flyga upp dit. - Tingeling.
- Jag har inte mina vingar. - Du har älvstoft.
- Det funkar inte. - Du fick det att funka en gång.
Det kan du göra igen.
- Du är fortfarande fe. - Du är fortfarande pirat.
- Mår du bra? - Jag har förlorat en hand.
Det här är ingenting.
Jag vet varför du riskerade livet. Det var inte för hämnd.
- Det var för Emma. - Bra jobbat, Grön.
- Blå? Du var... - Borta. Jag vet.
När du dödade skuggan kom min tillbaka och jag väcktes.
Du trodde äntligen på dig själv, Grön, eller Tingeling.
- Välkommen tillbaka. - Är jag en fe igen?
Trots att jag bröt mot dina regler?
Jag kanske var för strikt. Du har förtjänat dina vingar...
- ...många gånger om. - Tack.
När det gäller den svarta fens trollspö...
Gå. Rädda oss allihopa.
Den blå fen är tillbaka. Hon gav oss trollspöet.
- Behöver vi något mer? - Bara en sak till.
- Vad är det? - En av de få bra sakerna...
...jag stal från Greg och Tamara innan de for till Landet Ingenstans.
- Alla med magi förlorar sin kraft. - Jag har inte glömt det där.
Får jag se på din handled, Henry?
Jag vill se till att min käre far är försvagad när han vaknar.
- Det här blockerar hans kraft. - Vad händer nu?
Jag säger trollformeln, du somnar och vaknar upp i din egen kropp.
Sen håller du fast vid skriftrullen och letar reda på oss.
När jag gav mitt hjärta till Pan trodde jag att jag var en hjälte.
- Förlåt. - Det är Pan som borde be om ursäkt.
Det är dags.
Titta på trollspöet.
Vad händer?
Henrys själ lämnar Pans kropp.
- Det funkade! - Nu ska vi leta efter vår son.
- Kommer du inte? - Nej.
Min far och jag har ouppklarade familjeangelägenheter.
STORYBROOKE OKTOBER 2011
Henry, du lämnade inte in läxan den här gången heller. Är något fel?
Henry, saker kommer att förändras om du bara tror på det.
- Livet är oberäkneligt. - Är det?
Det verkar som om inget har förändrats här. Förutom jag!
Min biologiska mor älskade mig inte. Och Regina säger att hon gör det.
Jag hör inte hemma här.
Jo, det gör du. Och folk älskar dig.
Jag vill visa dig något.
I morse städade jag i garderoben. Vet du vad som hände?
Jag hittade nåt jag aldrig hade lagt märke till förut.
Den var bara där. Det var som magi.
- Det är omöjligt. - Självklart, men det hände.
Den kom dit på nåt sätt. Fick jag den? Hade jag glömt den? Vet inte.
Men den var där. Och vet du vad jag såg i den?
Hopp.
- Det ser ut som sagor. - Och vad tror du att sagor är?
De är en påminnelse om att livet blir bättre bara man har hopp.
Ditt lyckliga slut kanske inte blir som du väntar dig.
Men det är vad som gör det så speciellt.
Får... Får jag låna den här?
- Du kan få den. - Verkligen?
Att tro på ett lyckligt slut är något mäktigt.
Jag tror att du får nytta av det.
Vi ses på lektionen.
- Fröken Blanchard? - Ja.
- Tack. - Det var så lite.
Emma.
Jag känner lukten av honom. Han är nära.
- Tornet? - Ja.
Det är jag! Det är jag. Det funkade.
Mamma. - Mamma. Jag såg just er. Ni såg just mig.
- Men vi såg inte dig. - Han har den.
Det är upp till dig nu.
Regina. Regina!
Hej, pappa.
Jag väntade mig att du skulle döda mig i sömnen.
Jag antar att du har förändrats. Vänta nu.
Jag förstår. Du har tagit ifrån mig min magi.
Det är därför det är så lätt för dig att strutta runt nu, va?
Jag ville prata med dig. Jag ville att du skulle se mig...
- ...och tänka på vad du har gjort. - Självklart.
Jag ser på min son här i slutet och undrar hur det kunde ha blivit.
Är det vad du vill? Det vill jag.
Jag minns när du var en bebis. Du var hjälplös och bara min.
Dina stora tårfyllda ögon bara slet i mig.
De slet ifrån mig mitt namn, mina pengar och min tid.
De tog ifrån mig allt hopp om att jag skulle få ett bättre liv.
Du var en rosa naken liten larv-
- som ville äta mina drömmar och aldrig sluta.
Hur gammal är du nu? Ett par hundra år?
- Kan jag inte bli kvitt dig? - Jodå.
När du dör.
Då vill jag lära dig en sista sak, min son.
Bygg aldrig en bur du inte kan komma ur.
Jag gjorde det här armbandet, så det funkar inte på mig...
...men på dig.
Ner, pojke.
Låt oss se hur du klarar dig utan magi.
- Jag har kommit för långt. - För din son?
Nej, det är för sent.
Snart kommer den gröna röken att fylla deras lungor och hjärnor.
Inte som resten av staden, utan jag ska bara ta deras minnen.
För att de betyder något speciellt för dig ska jag ta deras liv.
Du ska inte göra något för att hindra mig. Vet du varför?
Utan magi är du tillbaka där du började.
Du är byns fegis.
För många år för att räkna, Bae, men jag har räknat vartenda ett.
Förlåt, jag visste inte att du var här.
Gå härifrån.
Jag ska bara ställa hit de här blommorna.
Gå härifrån.
Jag... Jag är verkligen ledsen.
Var det en minnesstund? Hur gammal skulle han ha varit?
Han är inte död, bara försvunnen.
Försvunnen?
Idag är det hans födelsedag. Jag borde vara med honom.
Och fira.
Vi hade en möjlighet att bli lyckliga ihop. Och jag var rädd.
- Det kanske inte är för sent. - Jag hoppas inte det.
Nu kommer mitt slut inte att bli lyckligt.
Regina! Regina! Regina!
Emma.
- Vad hände? - Mår du bra?
- Ja, jag mår bra, men... - Vad hände när du rörde den?
Jag såg vad jag behöver göra.
Mamma, kommer du att klara dig?
Det viktiga är att du kommer att klara dig.
Nej, det kommer han inte.
Han har...
...förbannelsen. Ja, det har jag.
Se på er, ni har inget val, ni måste lyssna.
Jag kan leka med er som om ni vore dockor.
Men jag tror att jag börjar med de här två.
Ni ser så söta ut att det är svårt att välja vem som ska dö först.
Nej, det är det inte! Du ska dö först.
- Håll dig borta från dem. - Ser man på!
Masken har tänder. Är du här för att skydda de du älskar?
Jag låter dig inte röra dem.
- Det skulle jag vilja se. - Det ska du få.
Jag har ett jobb att avsluta, och jag måste göra det till varje pris.
Inga kryphål.
Det kommer att kosta, men jag är äntligen villig att betala priset.
Jag använde förbannelsen för att säga dig att jag hade begått ett misstag.
Jag såg till att du hade en chans att bli lycklig.
Och lycka är möjligt-
- men inte med mig, och det godtar jag.
Vackra, vackra ord.
Jag älskar dig, Bae.
Och jag älskar dig, Belle. Du gjorde mig starkare.
Starkare, ja. Men fortfarande ingen magi.
Men jag behöver inte magi.
Du må ha förlorat din skugga, men du glömmer en sak.
- Vadå? - Det har jag också gjort.
Jag skickade iväg den med något att dölja.
Vad gör du?
Det enda sättet för dig att dö är om vi båda dör.
Och nu... Nu är jag redo.
- Hej, pappa. - Rumpel, snälla...
Du kan stoppa det här. Ta bort dolken.
Vi kan börja om.
- Vi kan få ett lyckligt slut. - Men jag är en skurk.
Och skurkar får inga lyckliga slut.
Nej. Rumpel...
Han är borta.
Regina, är det bra?
Ja, det är bra.
Jag är ledsen.
Min far gjorde det han var tvungen att göra.
Han räddade oss.
Regina, låt inte hans död vara förgäves.
- Regina. - Vad är det?
Vi är här på grund av en sak, och det är Pan.
Kan du häva hans förbannelse?
Eller ska vi förbereda våra själar? Min kommer att ta tid.
Den är här! Den är här! Förbannelsen är här!
Den kommer från alla håll. Vi kan inte komma undan.
Det är inte för sent. Vi kan väl fortfarande stoppa den?
Ja. Ja.
Gold sa att det kommer att kosta. Vad kostar det?
Det är inte vi som betalar priset, utan jag.
Vad pratar du om?
Det är vad jag kände när jag höll i den för första gången.
Jag måste ta farväl av det jag älskar mest.
- Henry? - Jag får aldrig träffa honom igen.
Jag har inget val. Det jag påbörjade måste bli ogjort.
- Förbannelsen som tog oss hit? - Förbannelsen skapade Storybrooke.
Den hör inte hemma här, och det gör inte vi heller.
Att bryta förbannelsen förstör staden.
Det kommer att bli som om staden aldrig hade varit här.
Och alla återvänder dit de kom ifrån.
Och ingen kan komma tillbaka.
- Ska vi till den förtrollade skogen? - Ja, alla utom Henry.
- Han stannar här, för han föddes här. - Ensam?
Nej, du tar hand om honom, för du är den som räddar oss.
Du skapades för att bryta förbannelsen.
Och ännu en gång kan du undkomma den.
Det vill jag inte. Vi två åker tillbaka med alla.
Det är inte ett alternativ.
Jag kan inte vara med honom, för då funkar det här inte.
- Emma, du måste gå. - Jag hittade ju nyss dig.
Nu måste du lämna oss igen för att ge honom den bästa chansen.
Nej. Nej, jag är inte färdig.
Jag är räddaren som ska få till alla lyckliga slut.
Lyckliga slut är inte alltid vad man tror att de är.
Du har berört alla här.
- Men vi är en familj. - Det kommer vi alltid att vara.
Du gav oss det.
Du och Henry kan vara en familj och du kan bli lycklig.
Det är dags för dig att tro på dig själv och hitta hopp, Emma.
Jag har känt dig ett tag.
Det enda jag ville var att du skulle dra, så jag kunde vara med min son.
Men det jag verkligen vill är att Henry är lycklig.
Vi har inget val. Du måste gå!
Okej.
PHOENIX ELVA ÅR SEN
Krysta nu. Krysta ordentligt!
Jättebra.
Titta, vilken fin!
- Hur är det? - Det är en pojke, Emma.
Emma?
Hon ska...
Emma, bara så att du vet så får du ändra dig.
Nej. Jag kan inte vara mamma.
Det här är inte rättvist. Allt är mitt fel.
- Vad menar du? - Om jag inte hade hämtat Emma...
Om jag hade levt under förbannelsen med dig hade det här inte hänt.
Jag trodde att jag var ensam och att du inte älskade mig.
- Men jag hade fel. - Henry...
Jag hade också fel. Det var inte ditt fel, utan mitt.
Jag skapade förbannelsen för att ta hämnd. Jag är en skurk.
Och som mr Gold sa, bovar får inga lyckliga slut.
Du är ingen bov. Du är min mamma.
- Neal, jag är ledsen. - Var inte det.
Du måste ta vår grabb härifrån.
- Och du måste tillbaka dit. - Ja.
Okej, det här är inte över. Jag kommer att träffa er igen.
Vilken farkost du är kapten över, Swan.
Jag kommer att tänka på dig varje dag.
Bra.
Emma, det är något jag inte har berättat.
- Vad är det nu? - När förbannelsen är över oss...
Den skickar tillbaka oss alla. Inget kommer att finnas kvar.
Inte ens era minnen. Det är vad förbannelsen gör.
Storybrooke kommer inte att existera. Staden har aldrig existerat.
Ni kommer inte att minnas de senaste åren.
Vi blir bara sagor igen.
- Vad händer med oss? - Jag vet inte.
- Det är inget lyckligt slut. - Nej, det är det inte.
Men jag kan ge er det.
- Kan du bevara våra minnen? - Nej.
Jag kan göra vad jag gjorde med alla andra i den här staden.
Jag kan ge er nya minnen.
Du la en förbannelse över dem och de var olyckliga.
Det behövde de inte vara.
Min gåva till dig är glada minnen...
...och ett bra liv för dig...
...och Henry.
Du har aldrig lämnat bort honom. Ni har alltid varit tillsammans.
- Vill du göra det? - När jag stoppar Pans förbannelse...
...och du korsar stadsgränsen kommer du att ha livet du har velat ha.
- Det kommer inte att vara riktigt. - Inte minnena.
Men framtiden kommer att vara det.
Gå nu.
Vi har ont om tid. Förbannelsen är här när som helst.
Emma, bara så att du vet så får du ändra dig.
Vänta.
Låt mig hålla honom.
Varsågod.
ETT ÅR SENARE
- Mamma, du glömde nåt. - Just ja. Kanel.
Varsågod.
- Kommer nån på besök? - Nej.
Henry, vänta här.
- Swan, äntligen. - Känner jag dig?
Hjälp mig. Din familj är i fara.
- Min familj är här. Vem är du? - En gammal vän.
Jag vet att du inte minns mig, men jag kan få dig att minnas.
- Vad fasen gör du? - En chansning.
- Jag hoppades att du kände likadant. - Jag ringer polisen.
Det låter galet, men du måste lyssna. Du måste...
- Vem var det? - Ingen aning.
Nån måste ha lämnat porten öppen där nere. Nu äter vi.